MlN BROR BJØ RNEN 2
Våkne opp i et /ys
Fra en skinnende dag
Takke måne og so/
For /ivet vi har
For den gave de gir ti/ min sje/
l hver pust som b/ir kroppen ti/ de/
Store ånder
Hør min røst i dag
Ve/ møtt. g/ede
Ve/ møtt. ve/behag
Kjær/ighet skaper
Lever omkring deg
Ve/ møtt. hver ny dag
- Stans. - Pass opp. Hun er etter oss.
- Dere må hjelpe oss. - Finne et gjemmested.
For sent. Her kommer hun.
- Jeg sa det ikke var ei elginne. - Hun så sånn ut bakfra.
- Hva er det med dere to? - Det er den tida på året.
- Vårfornemmelser. - Vår hva?
- Fuglene... - Ja, og biene.
Og elginnene. Hvis du vet hva vi mener med ''elginnene.''
lkke snu dere, men dama deres er tilbake.
Å, nei.
Ve/ møtt. g/ede
Ve/ møtt. ve/behag
Kjær/ighet skaper
Lever omkring deg
Ve/ møtt. hver ny dag
Kjempegøy. Vi gjør det igjen.
Kenai.
- Hei, Rugg. - Hvor skal dere hen i sånn fart?
- Kreklingåsen. - Har tenkt å bli fus.
Det er hyllebær, bringebær, moltebær, bjørnebær, jordbær, tyttebær, kreklinger...
Det holder, det der er mye bær.
Ja, det er masse. Du kan jo bli med oss.
Rugg.
Skulle gjerne blitt med dere, Koda, men kan ikke la dama vente.
Glem dama.
Bedre å være frifanter ute på tundraen.
Det stemmer. Kenai og Koda, vi trenger ingen andre.
- Men du kan ikke løpe fra kjærligheten. - Rugg.
Den klarer alltid å spore deg opp.
Hei, Hulda. Du ser veldig søt ut i dag.
Så du utrykket han hadde i fjeset? ''Kan ikke la dama vente.''
- OK. Nå tar vi en liten hvil. - Hvil?
Vi har jo snorka i seks måneder, hvem trenger hvil?
Et par bjørner som skal komme før alle andre til Kreklingåsen.
Og vi kommer til å bli fus til bærene?
Vær sikker. Hvis du lover å sove litt.
OK, OK, OK, OK.
Jeg vet alle bjørner liker bær, men jeg elsker bær.
God natt, Koda.
- Er du en bærliker eller en bærelsker? - God natt, Koda.
- Nita. - Kenai.
Ja.
- Førstemann til Hokani-fossen. - Vent da.
l farta.
Nita.
Her.
Vi skal alltid være bestevenner, sant?
Nita. Nå må vi dra.
Ha det da, Kenai.
Vi ses.
Ha det, Nita.
Ha det, Nita. Ha det, Nita.
Ha det, Nita...
Hvem er Nita?
- Hva? - Vet du at du snakket i søvne?
Du sa: ''Nita. Nita.''
- Hvem er Nita? - En jente jeg kjente før.
- Hvordan gikk det med henne? - Jeg vet ikke.
Hun vokste vel opp.
Han kommer. Han kommer.
- Brudgommen er her. - Da må vi skynde oss.
Mamma, jeg vil se ham, jeg vil se Atka.
Nita, han er her.
De er her. Gjør klar til seremonien.
Han må jo ha tatt med seg hele landsbyen.
Ja, vesla, dette bryllupet er veldig viktig.
Det er derfor vi er her for å hjelpe deg.
Nei, det er greit. Jeg klarer meg selv.
Kom igjen. Bruk alt vannet.
- Så lar vi det tørke av seg selv. - Tørke selv? Slett ikke.
- Håndkle gjør det blankere. - Altså...
Så setter vi håret opp, så vi ser de nydelige øynene.
Nei, ned selvsagt. Som ramme om det nydelige ansiktet.
Vi setter det opp, det er mye penere.
- Ned. - Opp.
Jeg lar det henge ned.
Hun er nervøs. Hun må spise. Jeg henter litt røkt laks.
Røkt laks? For nervøs mage?
Hun trenger neslerot oppløst i regnvann.
- Om morgenen? Nei, ikke tale om. - Nei, det går bra.
Alt blir bedre når jeg får på meg klær.
- Klær? - Jeg har akkurat det riktige.
Men det trenger dere ikke. Jeg har allerede valgt ut noe.
Enkel reinsdyrpels. Slankende og elegant.
Caribou. Fjær og masse perler.
- Perler? Er du gal? - Reinsdyr til bryllup?
- lkke perler. - Skjell.
- Hva er det med deg og skjell? - Jeg elsker skjell.
Hei.
- Jeg tror jeg skal ha litt mat likevel. - Jeg henter laksen.
- Jeg henter teen. - OK. Ta med mye.
Du er like vakker i den kjolen som moren din var på vår bryllupsdag.
Takk, pappa. Jeg ville ha på meg noe av hennes i dag.
Det betyr så mye for meg. Og mor ville vært så stolt.
- Hun skulle ha vært her. - Hun er det.
Her inne.
Har du elsket noen, så blir de i hjertet... for alltid.
Er du klar til å møte Atka?
Store ånder. Vi står for dere i dag for å gjøre denne mann og denne kvinne til ett.
Måtte det behage dere.
Nita.
- Åndene prøver å si oss noe. - Det må være et tegn.
Jeg skjønner ikke. Hva var det som skjedde?
Folk i landsbyen kaller det et tegn.
l landsbyen? De kan jo ikke noe.
Vil du ha råd fra de uvitende eller en som kan?
Nei, klart fra en som kan.
Folk fra alle stammer sier at du er den klokeste sjamanen.
Sjakvinnen. Forstått?
Klok og mann hører ikke til i samme setning.
La oss komme i gang. Så isen sprakk opp under deg?
Sikkert du ikke har lagt på deg? Oss jenter imellom.
- Nei, vekta er den samme. - Da er du blant heldiggrisene.
Hør nå her. Vi tar og spør åndene, vi.
- Ja? - Hva da? Hva sier de?
lkke forstyrr. Det er ikke bare om deg.
De sier...
Du kan ikke gifte deg med Kaka.
- Atka. - Uansett... Poenget er...
Du er alt bundet opp, din flyfille.
- Hva mener du med bundet opp? - Til han som ga deg den.
Se på det bildet. Den tingen er krystallklar.
- Kenai? - Bjørnegutten?
- Nei. Vi var småunger. - Jeg har hørt den før.
Kan det ikke omgjøres?
Omgjøres? Du kan ikke omgjøre noe som er gjort.
Det er gjort. Det er slutt. Jeg har ikke mer å si.
Det finnes en måte.
Du... må ta... en... vårrengjøring.
- Hva? - Nei, vent, beklager.
Det er vårjevndøgn.
- Sier dette stedet deg noe? - Hokani-fossen?
Det var der Kenai ga meg amuletten.
Dra til Hokani-fossen.
Og kvelden før vårjevndøgn, når åndene gjør vinter om til vår,
må du brenne amuletten og sende bindingen tilbake til forfedrene.
Kanskje best du skriver ned noe av det.
Det er jo bare tre dager til. Jeg må skynde meg.
Du må med han som ga deg amuletten.
Kenai? Han er jo en bjørn.
- Ja? - Altså en bjørn?
Jeg vet da hva en bjørn er. Og jeg foreslår at du leter i skogen.
Men selv om jeg finner ham, kan jeg ikke snakke med ham.
Hvordan gjør vi det?
lkke vær redd. Det er der.
lkke sånn. Prøv en gang til.
Å, aner ikke hva det var. En gang til.
Og mammuten bare sto der, han, og så på alt sammen. Og jeg sa til Brumle:
Neste gang du nyser, må du ta ut valnøttene av munnen først.
Jeg lo så jeg datt. Og gjett hva som kom ut av nesa.
- Koda. La oss heller spise først. - Jeg skjønner hva du mener,
all den gåingen gjør meg kjempesulten.
Pass deg.
Flytt deg. La en ordentlig bjørn vise deg hvordan det gjøres.
Nå er det så lett så. Jeg var jo halvferdig.
Jackpot. Alle de røttene du kan ete, gitt.
- Jeg visste jeg var på sporet av noe. - Ja, det var du vel.
Hva kan jeg si... Jeg har supernese.
Ja, sikkert.
- Å, se. Med rotknoller. - Gjem deg.
Hva er det?
Fort. lnn der.
Nita?
Hei, ikke, nei, Nita.
Kenai?
- Er det virkelig deg? - Ja, det er virkelig meg.
Jøss. Jeg har hørt du var bjørn,
men jeg ante ikke at du lignet så mye på en bjørn.
Se på deg, du har forandret deg.
Vent litt. Du kan snakke. Altså... kan du forstå meg?
Det var åndene, så hvis jeg fant deg, kunne vi snakke.
Vent litt. Har du lett etter meg? Hvorfor?
På grunn av den.
Har du beholdt den i alle disse årene?
De store åndene sa til sjamanen at den amuletten binder oss sammen.
Ja vel?
Så nå må du og jeg dra til Hokani-fossen...
- Som da vi var små? - ...og brenne den.
Og brenne den. Brenne den? Hva?
Det gjør ingenting. Det er jo bare en liten dings.
- Liten dings? - Jeg mener...
vi var jo bare tåpelige unger.
Jeg får ikke giftet meg før den er ødelagt.
La meg tenke på det.
- Jeg kan ikke hjelpe deg. - Hva?
Mor deg med å brenne den lille dingsen på egenhånd.
Du har ikke skjønt at vi må brenne den sammen.
- For ellers virker det ikke. - Hva virker ikke?
Nita, dette er min bror Koda. Koda, Nita. Nita, Koda.
Så du er Nita. Kenai drømte om deg.
- Gjorde jeg vel ikke. - Jo.
Du skulle hørt ham. ''Nita. Nita.''
Det har vært hyggelig å snakkes,
men Koda og jeg har tenkt å dra til Kreklingåsen.
Skal du bare gå din vei? Skal du ikke hjelpe meg med å ordne det?
Niks.
lngen av oss kommer videre i livet uten å brenne amuletten.
Jeg... tar den sjansen.
OK. Greit.
Da får jeg vente til de skaper deg om til menneske og sender deg for å finne meg.
- Kan de gjøre det? - Nei, selvfølgelig ikke.
Hva vet du om det?
Hva om de skaper deg om igjen til menneske?
Vi kan jo ikke være brødre mer.
Nei, Koda, det er ikke...
Vi drar til Hokani-fossen.
Men når vi har gjort det så skal vi to gå rett til Kreklingåsen.
- Æresord? - Æresord.
Da er vi enige? Klar?
Hvis det er så om å gjøre.
Hokani-fossen er denne veien.
Jeg visste det. Jeg visste det.
Han vet ikke det. Kenai har elendig retningssans.
- Stemmer ikke. - En gang, midt på natta,
skulle han prøve å finne hulen vår i mørket.
Da vi møttes, så visste han ikke det døyt om det å være bjørn.
Som den gangen vi så etter pinjekjerner og han stakk det digre huet inn i et hult tre.
Og jeg sa: Jeg tror ikke det er så lurt. Du vet ikke hvem som bor der.
Men det er ingen som skal komme og fortelle Kenai noe.
OK, Koda.
Så sa det poff, og han gikk en hel uke og lukta stinkdyr.
Prøver du å si at stinkdyr var en forbedring?
Jeg har mange andre Kenai-historier hvis du vil høre dem.
- OK, jenter, da må vi gå. - Vi ses.
- Vi slår på tråden. - Ja, ha det på badet.
Ja, vi må gå og trene nå.
Ja, må få litt saft i muskulaturen her.
- Ha det. Det er storebjørn. - Ja.
- Hei. - Så artig at vi traff deg.
Ja, for nå har vi funnet oss et par ordentlige elginner.
- Der nede ved elva. - Ha det.
- Ha det bra. - Ses senere.
De er litt gærne.
lkke glo, det bare oppmuntrer dem.
De kunne vært mer interessert.
Ja, så vi tenkte at du kunne hjelpe oss med en åpningsreplikk, sånn som:
''Jasså, du liker kvist.''
Nei, heller noe litt lyrisk. No ser eg atter slike vakre koller...
Nei, glem finkulturen. Det er ikke ugler.
Jeg sa: ''Hei, vesla, lekre valker. Er de helt ekt...?''
Unnskyld meg.
- Jeger. - Jeger.
- Løp. - Redde seg den som kan.
Lat som vi ikke er her.
lngen fare. Det er Nita. Hun er sammen med meg.
- Er hun? - Hyggelig å treffe deg.
- Står til? - Jeg er Rusk, dette...
Kenai, hva venter vi på? Vi må over skaret langt der borte før sola går ned.
På gjensyn.
- Nifs, ikke sant? - Vi må utnytte dagslyset.
Nita, slapp av, vi har masser av tid.
Kloke vandrere tar alltid høyde for uventede forsinkelser.
Det blir ingen forsinkelse om jeg får bruke et minutt
på å gi de to noen romantiske råd.
Romantiske råd? Fra deg?
Slutt å tulle. Kom igjen.
Jeg tror dere trenger mer enn en god åpningsreplikk.
Gjør vi det? Å ja, ja klart.
Vis at dere er modige, det gjør alltid kjempeinntrykk på damene.
Uff da, modig høres nifst ut.
Dere skal bare late som dere er modige.
- Ja vel? - Jeg går bort og er veldig sint,
og så går dere over beverdammen og redder dem.
OK. Ja.
- En lur plan. - En smarting, ikke sånn som deg.
- Hold opp. - Kenai. Vi har ikke tid.
- Kenai. - Det hjelper ikke.
Dette kommer under: ''Du kan ikke fortelle Kenai noe.''
- Hva er i veien med ham? - Har sikkert fått i seg noe råtten laks.
Dette er dumt, det.
- Nå må jo damene bli imponert her. - Ja.
Jeg er en stor, sulten bjørn.
Jeg skal rive dere i filler.
Jeg sa jeg skal rive dere i filler.
- Nå er det vår tur. - Ja. Bra.
Kom igjen. Frykt ikke, elginner.
Jeg, Tral, og min bror, Rusk, skal redde dere.
- Ja. - Hei, du, store bjørn.
lkke rør de skjønne elginne-damene.
Du er nødt til å gå gjennom oss.
- Ja. Da må du kverke oss først. - Hva?
- Nei, ikke kverke. - Beklager.
Kanskje ikke kverke, men bare dytte oss ned eller noe.
Nå ble jeg skremt, gitt. Jeg trodde jeg skulle gjøre i pelsen.
Bare fortsett og drikk, ikke noe mer å se.
- Hei og hå. - Hei, vent. Hvor skal dere hen?
lkke dra.
- Før var det så rolig her ved elva. - Vi finner et annet sted.
- Flott hodepynt på den minste av dem. - lkke la deg lure. Bare gevir, ikke hue.
Det gikk jo bra.
Kenai. Jeg trodde liksom du skulle skremme elger.
Kan du tenke deg å hjelpe meg?
Slutter planene alltid med at han setter fast hodet?
De fleste av dem.
- Koda. - De gjør det.
Ro deg ned, Kenai. Vi skal gjøre vårt beste.
OK, nå skal vi se.
Hadde vært enklere hvis han ikke var så tjukk i huet.
- Hei, Kenai. - Hei, Koda.
Å nei. Sekken. Amuletten ligger i sekken.
Den flyter rett foran deg. Bare ta den.
Nita.
Du må ta den. Jeg kan ikke. Den er jo der. Kenai, ta den.
- Jeg er litt opptatt her. - Den flyter sin vei. Ta den, Kenai.
Stans...
Å, nei.
Amuletten.
Der er den.
Jeg tror dette må være en av de uventede forsinkelsene.
Der er den.
Takk og pris.
Skal vi se hva vi har her da...
Det er min sekk.
Du får ikke lov. Den er min.
Kom igjen.
Amuletten er vekk.
Det er fordi det ikke finnes bedre tjuv enn maske-fjeset.
Har de først slått kloa i noe, kan du like godt gi opp alt håp.
Amuletten er borte for alltid. lstida er slutt før du får den igjen.
- Takk, Kenai. - Hva har jeg gjort?
- Dette er din skyld. - Min skyld?
- Hadde du ikke hjulpet elg... - Stopp en halv.
Du var den som ødela en hel beverdam.
Jeg hadde aldri ødelagt den hvis ikke du hadde dytta huet i den.
Og jeg er ikke den som hadde sekken innenfor rekkevidde og lot den flyte vekk.
Jeg satt fast, hva er din unnskyldning?
Hva skal jeg gjøre nå?
Hvis jeg ikke får brent amuletten, vil jeg aldri kunne gifte meg med Atka.
Kenai?
Nita. Skynd deg og kom. Du vil ikke tro det.
Kenai har brukt hele natta til å finne ut av sporene.
Det trodde jeg ikke noen ville klare, for det var bare kryss
tilbake, sikksakk og rundt...
Koda. Hvor er Kenai?
Det er det jeg prøver å si. Han fant sekketjuvens gjemmested.
Før meg dit.
- Nita. Kom. - Hvor er den? Har du den?
Jeg har den ikke ennå. Den er oppe i treet.
Jeg venter på at de skal... sovne.
- Nita, vent. - Hei.
- Nita, hva gjør du? - Får amuletten min tilbake.
- La meg gjøre det. - Jeg gjør det selv, jeg.
Nei, Nita. Du kan falle.
Jeg prøver å konsentrere meg.
Kan dere ikke ta hensyn til at det er noen som sover om dagen?
Beklager.
Det er min skyld. Bare min.
Du har en ting som er vår.
Ja. Den er rund og så stor.
Kanskje, kanskje ikke. Det vet jeg og dere må finne det ut.
Bortkastet. Den som finner noe, beholder det, sånn er skogen.
Du har ikke funnet den, du stjal den. Tjuv.
Du har rett. Det er det vi gjør.
Vi tar fra de rike og gir til de fattige.
Sånne... som oss.
Jeg tror ikke du vil legge deg ut med Kenai.
Han er en stor, sterk og farlig vaskebjørnhater.
Kom igjen. Pælm alt dere har. Han tåler det.
Koda. Hva er det du gjør?
Jeg lurer dem til å bruke alle furukonglene.
Vi er jo i en, au, furuskog.
Ja.
- Dette kan ta en stund. - Tror du?
Hei, skal vi gjøre en deal?
Hei, slutt og skyt.
Han ønsker en deal.
En deal.
- Hva har du? - Jeg har masse.
Jeg har...
- Furukongler? - Nei.
Hva med en pinne?
- Stein? - Det er en fornærmelse.
- Jeg kan ikke tro... - Husj. Kom igjen.
Kom igjen, slipp.
Mamma.
Hei.
Nita, det er lurt å gå.
Nita, bak deg.
Hun er ikke dårlig.
Jeg har en idè. Kom igjen.
- Nita, opp til toppen. - Hva? Jeg vil jo heller ned.
Bare hør på meg, jeg vet hva jeg gjør.
Hallo. Jeg vil ha det du tok fra meg.
Ja. Sånn ja. Lengre opp.
Vi tar henne.
Kenai.
Vel, nå har du ingen steder å gjemme deg.
- Nita. Slipp nå. - Hva? Er det planen?
- Jeg tar imot. - lkke hør på ham.
Kom igjen. Vær en smart liten jegerjente.
Ta av deg dingsen.
Kenai, det er best det virker.
Grip meg.
- Mange vaskebjørner. - Skjønner ikke hvordan jeg slapp unna.
- Og da du hoppa ned fra treet... - Og du som grep meg.
Og da vi falt...
- Du var utrolig. - Du var utrolig.
Jeg er glad vi har gamle Nita tilbake.
- Hva mener du med ''gamle Nita''? - Gøyale Nita.
Du har jo ikke vært det store muntrasjonsrådet.
OK, så du vet ikke det.
Det er bare så godt å se at du tør opp litt.
Nei, hør nå her...
Hva er det som stinker?
Det er ikke meg, Koda.
Det er den verste lukta jeg noen gang har lukta.
- Kom og lukt. - Hei.
Vent litt, jeg er ikke ferdig.
Har aldri opplevd en elg som bruker så lang tid.
lkke stress. Jeg får ikke gjort noe når du glor.
- Nå skvetta du på meg. - Beklager.
- Storebjørn. - Står til?
- Nå var det bra dere kom. - Ja.
Elginnene overser oss fullstendig.
Ja, de er helt immune mot et tøft utseende.
Så vi har tenkt å appellere til luktesansen deres.
Ja, for eksempel bruker jeg en essens av våt løvkompost,
med et snev av sandeltreskudd.
Og jeg forøker naturlig moskusduft med en blanding av furunål og elvesøle.
Jeg må få si det, lillebror, det var ikke søle.
- Litt overveldende. - Ta det med ro. Jeg har en annen plan.
Jeg tror vi kjenner din ekspertise på romantikk.
Ja, veldig morsomt. Har ikke vi en amulett å brenne?
Det kan vente litt.
- Fint. - Dere trenger...
Unnskyld meg.
...en kvinnes syn på ting.
- Ja vel? - Og en plan som faktisk virker.
Det høres bra ut.
Jeg leker med de to bestevennene mine og trenger et sted å gjemme meg.
- For en søt liten fyr. - Han er jo til å spise opp.
Hallo.
Gå nå. Fort dere.
- Fint. - Lykke til.
- Rusk, kom deg av gårde. - OK.
Unnskyld oss.
Vi leter etter en venn.
- Brunlig? - Ja.
- Hårete? - Jepp.
- Så stor? - Det er ham.
Har ikke sett ham.
- Jeg lurte dere. Jeg vant. - lngen slår deg.
Se på det. Du er så flink med ham.
Ja. Vi har en masse må dyrevenner.
Vi har en liten snømus og en liten grevling.
Ja, vi kjenner til og med noen kaninunger.
Lillebjørn er som en damemagnet.
Meng deg.
Vil damene bli med oss og beite på litt kvist?
Nei takk. Vi har spist.
- Vi liker kvist. - Vi også. Sant, lillebror?
- No ser eg atter slike vakre koller... - Herregud.
..som dei eg ofte i min ungdom såg.
- Nå har du gjort det. - Hva er galt?
Lillebror ble trampa ned av en reinflokk da han var kalv.
- Det må ha vært fælt. - Det var bare en halv flokk.
- Tuller du? - Som smurt.
Hvem er den beste elggiftekniven?
- Begynnerhell. - Sjalu?
- OK. Det var bra. - Så dere meg? Jeg klarte det.
Men du har virkelig teken på det der med elger. Supert.
- Kjempebra. - Takk.
Vent på meg.
- Koda, vær forsiktig. - Slapp av. Det går bra.
- Han ser bare etter mat. - Ja. Dessuten er jeg alltid forsiktig.
Se, nå har vi gått fort.
Nå finner vi oss bare et passende vadested.
- Vade? - Ja. Og svømmer over.
- Svømmer? - Da er det ikke langt til Hokani-fossen.
Vi er der midt på dagen i morgen.
Det er en god plan, men... hva med dette?
Vi går opp åsen til det fjellet og over det,
og så går vi over den isbreen, og unngår elva fullstendig.
- Det tror jeg er fornuftig. - Det finnes jo ikke fornuftig.
Det er en stor omvei og det er for mye opp og ikke nok ned.
- Jeg stemmer for elva. - To mot èn, vi vinner. Vi spiser.
- Det er min amulett. - Hva så?
- Og mitt bryllup. - Så ta hvetebrødsdagene der.
For tar vi den veien nå, må vi gå hele natta for å komme fram i tide.
- Greit. Da møtes vi der. - Nita, hva er det for noe?
Jeg vet at min vei får oss dit før...
Hva er det for noe? Det virker som du er redd for fisk!
Det er ikke sant, Kenai. Jeg nekter å tro det.
Hei, Kenai, se her.
Hvor er jenta som er redd for fisk? Hei, jeg heter Nita og jeg er redd for fisk.
Fisken er så nifs!
- Den kommer til å spise meg. - Koda, da.
- Han jager meg. - Koda, stans.
Vi bare tullet med den fisken.
Nei, det er ikke fisken.
Det er vannet.
Helt siden den dagen jeg falt gjennom isen da vi var små.
Det ante jeg ikke.
Det var derfor jeg ikke grep sekken i elva.
Det var ikke din feil at vi mistet amuletten.
Det var min.
Vi fant den igjen sammen. Det er det som betyr noe.
Hva glor du på?
- Er du klar til å fortsette? - Men jeg vil aldri klare å krysse elva.
Vi klarer det sammen også.
Pussig hvordan /ivet forandres år for år
S/ik jeg fø/er nå er ikke s/ik det var i går
Det er mer enn jeg ante inne i mitt sinn
Jeg fø/er ting jeg a/dri så et fruktbart tankespinn
Det er så mangt jeg har savnet jeg ser det nå
Ting jeg trodde var g/emt
Jeg ser det jo nå a/t det jeg sku//e /ært
A/t rykker nå så nært som /ivet kunne gitt
Jeg ser det jo nå a/t det jeg kunne fø/t
Jeg sku//e a/dri nø/t
En de/ av meg som har vært bortgjemt den ka//er
Lokker meg hjem
Hjem. hjem
- Lokker meg hjem - Lokker meg hjem
Fra vi var barn vært venner siden
Vi har jo hørt sammen he/e tiden
Det er som du viser meg en annen vei hjem
En annen vei hjem
Jeg ser det jo nå a/t det jeg sku//e /ært
A/t rykker nå så nært som /ivet kunne gitt
Jeg ser det jo nå a/t det jeg kunne fø/t
Jeg sku//e a/dri nø/t
En de/ av meg som har vært bortgjemt den ka//er
Lokker meg hjem
Hjem. hjem
Lokker meg hjem
Det er den eneste måten.
La meg hjelpe deg.
- Jeg har ombestemt meg. - Det er for sent.
Nå drar vi over. Og uansett hva, ikke slipp.
OK.
Jeg ser det jo nå a/t det jeg sku//e /ært
A/t rykker nå så nært som /ivet kunne gitt
Jeg ser det jo nå a/t det jeg kunne fø/t
Jeg sku//e a/dri nø/t
En de/ av meg som har vært bortgjemt den ka//er
Lokker meg hjem
Jeg gjorde det.
- Lokker meg hjem. hjem. hjem - Takk, Kenai.
Lokker meg hjem
Hei, lillebjørn. Hvor har du storebjørn?
Sammen med Nita.
Han har ikke tid til meg lenger nå. Driver bare og hjelper henne.
Vet hvordan du har det. Broren min jagde meg av gårde.
Bare for en snuppe. Faktisk to ordentlige gloheite snupper.
Pass på så broren din ikke kutter deg ut her.
- Han gjør ikke det. - Jeg sa det samme.
Men ta en kikk på Don Ju-elg der borte.
No ser eg atter slike fagre koller.
- Fant du på det nå? - Han er jo poetisk.
Ser deg vel snart igjen, lillebjørn.
- Du hadde nevene fulle. - Det er bare noe du finner på.
Alt jeg vet er at pelsen var hel da vi gikk uti elva,
to håndfuller manglet da vi kom opp.
- Kanskje du begynner å bli skallet? - Hva?
Det ser jo ganske tynt ut akkurat her.
Ja, veldig morsomt.
Har ikke hatt det så gøy siden vi var små.
Gøy, men kaldt.
- Slike kvelder er det godt å være bjørn. - Sikkert.
Hokani-fossen.
- Det virker jo om vi når den i tide. - Ja.
Sikkert mye som er forandret siden vi var der sist.
Er nok det.
Har du savnet å være menneske?
Har du tenkt på å...
bytte tilbake?
Ja, jeg... har tenkt på det.
Jeg visste det.
Koda.
- Du drar tilbake med henne. - Det er ikke sånn. Vent.
Koda.
Koda, svar.
Koda.
Hallo?
Koda? Er du her inne?
Hvor er du?
Koda?
- Koda? - Gå bort.
Koda, Kenai er så bekymret.
- Kom an, så går vi til ham. - Gå din vei.
Koda, ikke rop og skrik sånn. Det er ikke trygt.
Det er det samme. Bare gå.
Nei. Nita.
Det kommer til å gå bra, men vi må ut.
Nå.
Løp. Løp. Raskere.
Vi klarer det.
- Nita. - Ta meg i hånden.
lkke rør deg.
Koda.
Hold fast.
lkke slipp.
- Koda. Hold fast. - Pass opp.
Koda.
Hva skulle jeg gjort om noe hadde skjedd med deg?
Du forlater meg jo. Du savnet å være en av dem.
Drar du tilbake sammen med henne?
Jeg savner jo ting, men... Du er broren min.
Jeg forlater ikke deg.
Aldri.
Blir jo skrubbsulten av å se på sånt.
Hei, lillebror, kan du ikke finne oss noen kvister?
OK.
- Gråter du? - Nei. Jeg mener... ja.
Hva så? Det lyset er så nydelig at jeg...
Å, han er følsom.
En okse med dybde. Nydelig.
- Hva? - Det er sjelden.
Hei, jeg kan være like følsom, jeg.
- Så fine klover. - Ja vel?
Og jeg er en klov-kar... De er så fine og blanke.
Klov-kar? Hvorfor tenkte ikke jeg på det?
Er det vårjevndøgn?
Ja, Koda... det er det.
Mamma er der oppe et sted.
Moren min også.
Savner du din?
Ja.
Men du trenger ikke vente på nordlyset for å finne henne.
Hun er alltid hos deg.
Der inne.
Har du elsket noen, er de der i hjertet... for alltid.
Tiden er inne.
Koda, vær snill, OK?
Du er så søt.
Trolldommen.
Ha det.
Kan du høre ord
Når det mørkner og er natt
Si at a//ting er for/att
Da er det meg
Kan du se en hånd
Føre deg av sted
Når du vegrer det
Da er det meg
For deg jeg k/atret i vi//e fje//
Jeg svømte gjerne i tidenes e/v
Nå går du din vei
Og jeg går min
Men ser du /ys
Ja. da er det meg
Da er det meg
Ga du Nita amuletten fordi du elsket henne?
- Det er lenge siden nå. - Men hun er med deg der inne.
Jeg kjenner det.
Koda, det betyr ikke noe lenger.
Men hvis du elsker henne, burde du ikke si det?
Det er litt mer komplisert enn det.
Uansett så er det over.
Jeg sa vi skulle være de første bjørnene til Kreklingåsen.
Æresord. Du husker det?
Vi kan sitte midt i bæråkeren i morgen tidlig.
Hva synes du?
Kenai er så trist, mor.
Og det er på grunn av meg.
Jeg klarer meg nok selv.
Be åndene skape om Kenai igjen så han blir lykkelig.
- Han er jo helt slått ut. - Ja.
Skal vi slenge vann på ham?
Du kan jo bare stå der og sikle, det holder det.
- Klapp igjen. - Jeg synes han rørte på seg.
- Opp og stå, bamsemann. - Ja, ingen vintersvale ennå.
- Vinterdvale, din dust. - Var jo det jeg sa.
Vi så lillebjørn i går.
Vi prøvde å stoppe han, men han ville ikke høre.
- Hva? Sa han hvor han skulle? - Hente Nita.
- Sa han skulle få henne tilbake til deg. - Tilbake?
Hvis han drar til landsbyen, vil jegerne ta ham.
Herregud.
- Nesten. - Og så, kronen på verket,
- et nydelig perlehalsbånd. - Nei, ikke denne gang.
Dette vil ta seg mye bedre ut.
Det passer jo ikke til noen av klærne.
Og det skal liksom de perlene gjøre?
Nita, hva kommer til å gjøre deg lykkelig?
Nok en gang, er vi klare.
Er du, min datter?
Ja, far.
Det er vanlig at bruder smiler på bryllupsdager.
Er det noe galt?
Far, jeg er så forvirret.
Jeg trodde at når vi brente amuletten, ville bindingen brytes,
men inni hjertet er jeg...
Jeg er så lei meg.
Jeg kan ikke gifte meg med Atka.
Nita...
Det er bjørn i landsbyen.
Koda? Vent. lkke skad ham.
Å, nei, fisken.
- Har den. - Har ham nå.
- Se, han er oppe i treet. - Der er han. Ta ham.
Nei. lkke gjør ham noe.
Løp.
Her kommer han.
- Ta med spyd. - Kom igjen.
Atka, nei.
lkke gjør ham noe!
Ta ham.
- Å, nei. Løp. - De må ikke slippe unna.
Etter dem.
- Nita. Er du skadet? - Jeg må stoppe dem.
Der er den. Vi tar den.
Følg meg.
Stein. Pass opp.
Ligg lavt.
Kenai.
Der er du. Tok deg.
Flott sprang.
Fint.
Heltene våre.
Fint.
Kom igjen. Vi må finne Kenai.
Kenai.
Nei, ikke.
Kenai.
- Hvordan kunne du? - Hva?
Han var vennen min.
Kenai?
Jeg kan ikke...
Jeg skjønner ikke. Beklager.
Jeg elsker deg også.
Åndene?
Kenai. Jeg skjønner deg.
Jeg ba åndene gjøre deg til menneske igjen.
- Hva? - Så du kunne få Nita.
- Nei, Koda. - Det er OK.
Jeg ville bare du skulle bli glad igjen.
Nita, jeg kan ikke.
Men jeg kan.
Er jeg den eneste som hører bjørnene snakke?
- Ja. Det er bra. - Hvordan går det?
Far.
Er det dette du ønsker?
Vil det gjøre deg lykkelig?
Du er min datter,
og jeg vil elske deg uansett hva du velger.
Nita?
Hvordan ser jeg ut?
Som en bjørn. Du har fått gevir!
- Hva? - Bare tulla.
Livet /yser så k/art
Når du har gjort ditt va/g en /ykke/ig start
Syng din pris av fu// ha/s
Mine brødre og søstre kan se
Du er den drømmen som jeg hadde med
Store ånder
Hør min røst i dag
- Jeg elsker lykkelige slutter. - Jeg også.
Og lykkelige begynnelser.
- Fint. - Fint.
Lever omkring deg
Ve/ møtt. g/ede
- Ve/ møtt. ve/behag - Ve/ møtt
Kjær/ighet skaper
Lever omkring deg
Ve/ møtt. hver ny dag
Kjær/ighet skaper
Lever omkring deg
Ve/ møtt. hver ny dag